Released on www.Danishbits.org
20 RAPPORTERAS DÖDADE I STRID, YTTERLIGARE 5 SAKNADE.
UNDERLAG FÖR HEDERSMEDALJ WILLIAM H PITSENBARGER
USA: S FÖRLUSTER ÖKAR
USA LIDER STORA FÖRLUSTER
POSTUM HEDERSMEDALJ REKOMMENDERAS FÖR WILLIAM H PITSENBARGER
WILLIAM H PITSENBARGER NEKAS HEDERSMEDALJ
HEMLIGSTÄMPLAT
103,6 WPTZ nyhetsradio med trafik, sport och väder var tionde minut.
Det är köer på Constitution...
- Hej. Doktor Landon, tack. - Den här fuskar!
Det är Tara Huffman. Jag ska ta fostervattensprov, men vi sitter i köerna.
Ursäkta, kan du vänta lite? - Celia, jag pratar på andra linjen.
- Vänta, är det Celia? - Okej, skynda dig.
Hej, vad är det? Va? Varför?
Jag ringer dig. Vi ses där nere, okej?
- Den jävla Peters har slutat. - Du svor.
- Vad har hänt? Varför? - Jag vet inte.
- Ta tunnelbanan två kvarter bort. - Är du säker?
- Ja, det går bra. - Förlåt. Och tack.
Okej, kompis. Ta hand om mamma.
- Hej då. Lycka till. Jag ringer sen. - Det ordnar sig.
- Jag ringde så fort jag fick veta. - Det är du som ska hålla mig över ytan.
Jag visste inte att chefen skulle avgå.
- Angav han något skäl? - Ja, han vill umgås mer med familjen.
- Var Stanton där? - Han hade munkar med sig.
Den du ska möta vid elva är tidig. Förvaltare Thomas Tulley.
Jag har aldrig hört talas om honom. Boka om.
- Du missade genomgången. - Jag hade tur som inte strök med.
Hade du varit i tid, så hade du kunnat vara med.
Jag var här, inte du. Jag har en munk åt dig. Med strössel.
- Min fru skulle ta fostervattensprov. - Prioriteringar, ja.
- Hur gör du? Fru, barn och hamster... - Ökenråtta. Den har äntligen dött.
- Livet blir bättre om man har tålamod. - Det var en chock, men jag mår bättre nu.
- Vad är det? - Jag är snart en arbetslös statlig jurist.
Kom igen, du är en superstjärna. Du hittar nåt.
Under ett valår? Tiger sänker inte den putten, inte jag heller.
Din politiska darwinism är instinktiv.
- Tack. - Varsågod.
- Minns du utmärkelseutredningen du fick? - Möjligen, vagt.
En uppgradering till hedersmedalj. Du ska ha möte om det nu.
- Med vem? - Tulley, pensionerad fallskärmsjägare.
- Ditt 11-möte. - Han var kompis med honom.
- Vem? - Han som skulle få hedersmedalj.
- Varför kommer han inte själv? - Det är postumt.
Det är bäst att du läser det där. Varsågod.
- Herregud... - Jag har påmint dig sen i juli.
Det var en av krigets blodigaste dagar. Pits räddade liv.
- Han tilldelades ju Air Force Cross. - Det nedgraderades till det.
- Vi ansökte om hedersmedalj. - Sergeant, det här vet ni säkert redan.
Det är ovanligt att utmärkelser uppgraderas. Det kräver ny information.
- Den nya informationen var ert jobb. - Det var 30 år sedan.
- Har ni någon särskild agenda? - Fördröjd rättvisa är nekad rättvisa.
- Det är min jäkla agenda. - Flygvapenchefen har avgått idag.
Om tre månader är hela kontoret utbytt, jag med.
Det här kommer att ta åratal.
Vi följer upp det nästa vecka.
- Flygvapenchef Peters? - Ja.
Thomas Tulley, flygvapnets fallskärmsjägare. Pensionerad.
Försvarskontraktsmyndigheten söker en regionchef.
För det vore ju inte ett steg bakåt.
- Nähä, då får du klara dig själv. - Var inte sån.
Schemat ligger på datorn, ministern söker dig och din fru har ringt.
- Vänta, varför då? - Det sa hon inte.
- Nej, Peters. - Du ska till hans kontor om fem minuter.
Grattis till jobbet, Carl. Ingen mossa växer under dina fötter.
Sätt er.
Förvaltare Thomas Tulley anser inte att vi ger hedersmedaljsärendet uppmärksamhet.
- Det är ett missförstånd. - Det sa jag också.
Operation Abilene var ett av krigets blodigaste slag.
Vietnamkriget.
Ett helt kompani kunde ha strukit med om det inte vore för den fallskärmsjägaren.
- Pitsenbarger är en legend bland dem. - Jag förstår.
Carl gör i ordning en resplan åt dig. Du samlar personligen in stridsvittnesmål.
- Förbered en fullskalig utredning. - Vi ska ju precis presentera budgeten.
- Carl fixar det. - Jag har jobbat på den hela året.
Och nu jobbar du på det här.
Hedersmedaljen är den högsta militära hedersutmärkelsen som finns.
Patton ville byta sitt befäl mot den, Eisenhower Vita Huset.
Varför skulle fyrstjärniga generaler och presidenter säga så?
- Jag har faktiskt ingen aning. - Det är en väldigt bra utgångspunkt.
Sparkad från budgeten för en basse.
Han är ingen basse, utan från flygvapnet. Det var för att du skämde ut Peters.
Jag har aldrig gjort en medaljutredning. Vad fick du för jobb, förresten?
Juridisk chef åt Madison Holt, men det angår dig inte.
- Chefen för de väpnade styrkorna? - Finns det fler? Ska jag vara övertydlig?
Samla krigshistorier i några dagar. Be Celia ansöka om mer tid.
Vi verkar bry oss, det hamnar i din efterträdares knä -
- innan kommittén ens vädrar budgeten. Så enkelt är det.
Det är bara en dag, älskling.
Ner!
Kontakt, Viet Cong! Vi har skadade och blir beskjutna!
Pedro är på väg, två minuter bort.
- Uppfattat, Charlie sex. Vi är på väg. - Det är Charlie sex.
De har granatkastare och automatvapen. De låg i bakhåll!
Tulley, det ser inget vidare ut där nere!
De vet inte hur man lastar korgarna.
Herrejävlar, det är deras sjukvårdare.
- Någon måste ner och hjälpa dem. - Nej, det går jävligt vilt till, Pits.
De kan inte vänta, de har blivit av med sin sjukvårdare.
Skicka ner mig, så går det fortare.
När vi har deras skadade, så kommer du upp igen.
Var jävligt försiktig.
Hissa ner mig!
Det låter som ett självmordsuppdrag.
Det finns inget hopp i självmord.
Det Pitsenbarger gjorde var tapperhet.
- Det var otroligt att se från min plats. - Varför fick han inte medaljen 1966?
- Vad är din åsikt? - Om den räknades så vore det här klart.
Vad gör ni, sergeant?
Har ni något jobb eller en hobby, eller gör ni det här på heltid?
Jag är palliativ sjuksköterska.
Jag jobbar med dödssjuka och deras familjer -
- för att klargöra mål i livets slutskede, hantera symptom och psykosocialt...
Andligt stöd.
Bäddar ni sängen själv?
- Va? - Det är en enkel fråga.
- Min fru gör det. - Det måste suga att vara hon.
Har ni någon poäng?
Vi har gjort det här förut.
Du är bara NJK.
Sergeant...
Ert lilla favoritprojekt har legat i koma i tre decennier.
Jag vinner inget på det, men är ändå här.
Vad vill ni?
Ursäkta att ni fick vänta.
Jag tar fler tupplurar än förr.
- Herr Pitsenbarger. - Det är inte åldrandet som är jobbigt...
...utan att hålla sig vaken länge nog för att njuta av det.
Jaha, tack.
- Jaså, ni är den nye? - Den nye?
Vill ni veta sanningen om Abilene, så måste ni prata med soldaterna i leran.
- Och vilka är det? - Ni jobbar väl för försvarsministeriet?
Arméns soldater. Kompani Charlie, 16:e infanteriet, första infanteriet.
Enligt dem var det inte Bills strid. Bill låg i flygvapnet.
Kompani Charlie hade 80 procent döda, 34 dödade i strid, under samma dag.
Bill var såklart delaktig, men han var inte en av dem.
Det måste vi respektera.
Billy Takoda bor i Sterling County -
- som ligger omkring en timme bort.
Under åren har fruarna spårat de flesta av killarna. Börja med dem.
Den här Billy, är han...
- Pratar han med mig? Är han okej? - Ni ska nog komma bra överens.
Hallå?
Vad fan gapar du om?
Herregud.
Billy Takoda, ni är svår att hitta.
Var försiktiga där nere nu. Jeremy, låt bli vattnet.
Vem är du, då? Vad gör du här?
Jag sympatiserar med er och är här för att hjälpa till.
Ville du hjälpa till, så hade du beväpnat dig och ge dig in i leken.
Godta att du är delaktig i alla bomber och kulor som avfyrats sen din födsel.
Att du har blod på dina händer.
Andra chansen. Vad gör du här?
Det är mitt jobb. Jag har inget val.
Se där, ett framsteg. Sårbarhet och kommunikation. Ärlighet ger tillit.
Det är den enda valuta vi har kvar här i världen.
- Så ni kan lita på mig nu? - Nej.
Går det bra om jag...
Sergeant, jag är här för att höra er sida av historien.
Jag pratar och du lyssnar.
Vietnam var inte min första tango.
Jag var en härdad veteran, en soldat av naturen.
Jag älskade det. Ingenting fick mig att känna mig mer levande.
Men jag hade aldrig sett något som Abilene.
Förlorat så många mannar.
Sjukvårdare!
Hur gick det, Kepper?
Kontakt med Viet Cong! Jag är träffad! Vi är skadade och blir beskjutna!
De har granatkastare och automatvapen nu!
Det är ett bakhåll!
Hur kom Pitsenbarger in i bilden?
Vi saknade vårdare och landningsplats, så de tog in flygvapnets helikoptrar.
Pedros, det är Charlie sex. Vi ligger illa till här nere.
- Flertal skadade, vi behöver er. - Kontakt, klockan ett.
Underrätta oss när ni ser oss, kom.
Uppfattat, vi ser er rök.
Pits kom ner, räddade liv och skickade upp skadade.
Han dog medan han stred med killar han inte ens kände.
Ner, flygarn! Ner!
Stopp! Lugna er! Ingenting annat än killen i korgen!
Okej. Du håller i de här.
- Lugnt och försiktigt nu. - Ett, två, tre.
Okej. Håll ut, kompis. Gör en grej åt mig.
Håll trycket här hela vägen upp. Håll trycket, du får åka hem.
Okej. - Okej, fira upp honom!
- Okej, håll ut! - Besvara elden!
- Hur ligger vi till, löjtnant? - Vi blir beskjutna från alla håll.
Vi har minst två dödade i strid och åtta skadade.
- Jag behöver två av era killar. - Ni bestämmer, flygarn.
Enligt Tulley var hedersmedaljen er idé.
Jag fyllde i pappren och skickade in dem till flygvapnet, det var allt.
- Men han fick aldrig medaljen. - Nej, inte den kralligaste.
Varför inte?
Det var krig. Pits var inte den ende.
Jag måste ha skrivit över ett dussin brev till föräldrar och flickvänner.
Efter det kan man bara försöka gottgöra och glömma.
- Hur gör man det? - Som sagt, ge dig in i striden.
Åkte ni tillbaka till Vietnam?
Jag och världen förstod inte varandra längre, så vart skulle jag annars åka?
När jag hade läkt ringde en gammal gymnasiekamrat och ville ta en öl.
Vi sitter vid baren och han snackar om tjejer och allt bus vi hittat på.
Ju mer han pratade, desto mer insåg jag att ingenting fäste.
Han häver ur sig: "Fick du purpurhjärtat? Vad hände, blev du skjuten?"
Då blev det knäpptyst.
Alla fulla as stirrar på mig.
Allt jag hör är skriken i djungeln den dagen -
- och artilleriet som ven genom luften. Jag började bli förbannad.
Så jag drog upp tröjan bara för att få tyst på honom.
Han ser obekväm ut. Sedan börjar han småskratta och säger:
"Vad gjorde du, flydde du?"
Vet du vad? Det kanske jag gjorde.
Det kanske jag har gjort ända sen dess.
Jag var en flykting i mitt eget land och det gjorde mycket ondare än kulorna.
Gör det fortfarande ont, farfar?
Bara på insidan, lillgubben.
Det är dags att äta, ungar! Jag tror att grytan är färdig.
- Ni behöver vittna inför protokollet. - Mer inför protokollet blir det inte.
Hej!
- Donna Burr? Hej. - Han går inte upp förrän åtta.
Nähä, ursäkta. Scott Huffman från Försvarsdepartementet.
- Jobbar han natt? - Jimmy lider av posttraumatisk stress.
Han har tvångssyndrom, hallucinerar och lider av 50 andra krigsrelaterade symptom.
Han sover dagtid eftersom natten skrämmer livet ur honom.
- Känner du inga Vietnamveteraner? - Nej, det är helt nytt för mig.
- Hur träffades ni? - Undrar du vad jag ser i ett psykfall?
- Inte alls, frun. Jag... - Jag var hans sköterska på armésjukhuset.
Man lär sig mycket av att umgås med dem. Vad de gjorde och vad det kostade.
Varje dag hittar han modet att inte stoppa ett vapen i munnen.
Han förtjänar lite medkänsla och tro mig, jag får mycket mer än jag ger.
Så om han vill sova på dagarna, så är det okej med mig.
Jag har träffat Frank Pitsenbarger och...
Han sa att ni har en lista över alla killarna från Kompani Charlie.
- Är det allt du vill ha? - Nej, jag...
- Jag vill gärna tala med er make också. - Hoppas att du är seriös.
Jimmy är segare än en lågprisbiff och känner lukten av råtta på mils avstånd.
Jag har ingen position eller åsikt, jag...
Här har du listan. Vill du prata med Jimmy så får du vänta. Jag lovar ingenting.
Tack.
Du! Att sova på sin post hade fått en skjuten i min enhet.
Förstår ni, sir?
Folket här tror att jag är nån jävla vampyr. De kanske har rätt.
Jag har inte sovit i mörkret på 32 år. Förstår ni, sir?
Vet ni vad det där är?
Ja.
- Nej, det gör jag inte. - Nej. Stora röda ettan.
Första infanteriet. De tuffaste soldater som någonsin snörat ett par kängor.
Är den laddad?
Vet ni vad man kallar ett oladdat vapen? En jävla pinne, sir!
Vet du vad, Jimmy? Får jag säga Jimmy?
Jag är civilist, du behöver inte säga sir.
Det enda skälet till att jag pratar istället för skjuter är Tulley.
- Det handlar väl om Pits medalj? - Ja, precis.
Jag skiter i dig. Jag skiter i allt. Jag vill för fan bara bli lämnad ifred!
Fattar du? Alla har jävlats och blåst mig! Ingen vet vad som hände med mig där!
Ingen fattar!
Fattar ni, sir?
Du, jag är inte här för att bli skjuten eller göra dig upprörd.
Jag är här för att Tulley sa att ditt vittnesmål var viktigt. Pitsenbarger med.
Jag var den äldste NJK de sett.
Tyskland, Guam...
Fan, till och med Okinawa.
På tio år hade jag aldrig avfyrat en kula. Fattar ni, sir?
- Vad betyder NJK? - En Ny Jävla Kille.
Lägre på skalan än en orms tuttar. NJK fick folk dödade.
I alla år hade jag väntat. Vid påsk 1966 var jag i det jävla Vietnam.
Jag hade tagit värvning. Vid 33 års ålder var jag redo att döda något.
Ray, du har väl inte långt kvar?
Om 32 dagar simmar jag i bärs om du inte får mig dödad.
- När stekte du din första guling? - Lägg av. Har du problem, eller?
Försöker ni ta livet av varandra? Håll dig borta från honom.
Du vet bättre, Ray. Håll ögonen öppna.
Ner, ner, ner!
- Vad har vi? - De var tre. Jag fick en.
Jag fick en.
Herrejävlar.
- Snyggt skjutet. - Charlie sex från Charlie tre.
Charlie sex här. Det var bara NJK som blev av med oskulden.
- Uppfattat. Något mer? - Nej.
Uppfattat. Klart slut från Charlie tre.
Kep, kolla efter information. Sen lägger du ett par granater under honom.
Tänker de hämta honom, så märker vi det.
Välkommen till Vietnam, Jimmy. Kom, jag har dig.
Jag hade aldrig sett någon dö förr.
Den lilla saken sög all kämpaglöd ur mig. Fattar ni, sir?
Jag mådde riktigt dåligt över det i exakt tolv timmar.
Sen mådde jag inte dåligt över något alls.
- Det här skulle väl till botten av högen? - Vi är botten av högen.
En Ray Mott bekräftade.
Dagens post-traumatiska exorcism. Hoppas att han är obeväpnad.
- Gå igenom kraven för en utredning. - Nya vittnesmål.
- Rapporterad död av försvarsdepartementet. - Han är ju död.
- Och befälsgodkännande. - Bingo, var är det?
Någon Kepper skrev rapporten och skickade den vidare uppåt.
Den måste ha godkänts i Bien Hoa, Saigon och här i Pentagon.
- Det är praxis. - Så var är den?
Mycket försvinner på 30 år. Det är byråkrati.
Hittar jag inte befälsgodkännandet, så är ärendet dött. Jag lägger ner.
- Varför inte fråga Kepper? - Han bor i Vietnam, elva tidszoner bort.
Det finns något som kallas "telefon".
Han är som general Kurtz. Han röker gräs under Bodhiträdet.
Det ger jag mig inte på. Är det budgetförslaget?
Okej, jag ringer när jag är på väg.
Jag åker hit och skjuter ett par askar, kollar målen och plockar patroner.
Då kan jag vara snäll mot ungarna.
- Du var visst hos Jimmy Burr? - Ja. Han dödar för att slappna av.
Blomlådan, 75 meter.
Han har en kula i skallen. Han hamnade på militärsjukhus och drogades i 20 år.
Jag undrar varför.
Det är förjävligt.
Att någon ska dö så man kan skjuta meloner eller döda kaniner i månsken.
- Vapnet är kollat, Gene. - Vapnet är kollat.
- Ditt rykte föregår dig. - Jimmy är inget fan.
Om han ska få medaljen, så måste ni vittna.
Det var en dag för flera decennier sedan.
Pitsenbarger gav sig in i skiten frivilligt, hur förklarar man det?
Plikt, hängivenhet, kall. Välj själv.
Jag sa åt honom att sticka, men han vägrade.
Hans befäl beordrade honom när helikoptern tog stryk.
Han sa åt dem att sticka. Han räddade nog dem också.
Han var från flygvapnet. Han hade inte där att göra. Inte vi heller.
Vi hade redan patrullerat i två veckor, men när vi rök ihop med Nordvietnameserna -
- fick vi göra vår plikt.
- Vilken plikt? - Vi var bete, broder. Levande bete.
Ner!
Vi lockade dit dem. Alpha och Bravo flankerade och vi krossade dem.
Vi slog ut dem med alla medel. Sök och förgör. Märken i pistolen.
Dödsstatistik, det var rena skitsnacket.
Det var så Westmoreland, McNamara och Johnson fick in mer pengar.
Slå ut myrstacken, mula en massa gulingar. Nästa dag var Nordvietnameserna tillbaka.
- Vad händer? - Fler gulingar, sir! Det kryllar av dem!
De är uppe i träden! De är uppe i träden!
Täck mig!
Vi hade inte en chans.
- Tjuvhåll inte på bollen. - Jag hittar inget befälsgodkännande.
- Skriv det i rapporten, då. - Det saknas något.
Vad sysslar du med? Det var historia redan innan du föddes.
Vet du vad? Det är välkänt att alla tunga medaljer går till befälen.
En enda menig har fått hedersmedalj i flygvapnets historia.
Trollades godkännandet bort?
- Ge dig inte på det där. - Varför inte?
Att ge dig på flygvapnets medaljkommitté vinner du ingenting på.
Jag går och duschar. Det räknas inte.
- Tjena, höjdarn. Var har du varit? - Jag sparar krafterna, det är långt kvar.
- Hur kan jag hjälpa dig? - Känner du till general John A Hackmeyer?
En av arméns alfahannar i Saigon under kriget.
Han var den som godkände hedersmedaljen för er division. Kan du spåra upp honom?
Han är nog gödsel nu. Det är ju du som har befogenheter från försvarsdepartementet.
- Departementet kanske inte bör veta. - Vänta ett ögonblick.
- Inte? - Befälsgodkännande krävs för en utredning.
- De saknas i akten. - Vad är det du frågar?
Jag frågar om det vi söker kanske inte är försvunnet.
Vad sysslar du med?
- Jag gör mitt jobb. Vad menar du? - Det är ovanligt nuförtiden.
- Har du ett samvete nu, helt plötsligt? - Inte alls. Det är slöseri med energi.
- Jag ska fråga runt. - Okej.
- Pappa! - Hej, gubben.
Vi har besök.
- Hej. - Långt att köra i en skolbuss.
Jag har ingen bil. Jag får ta med den hem.
- Vem vill bygga en borg? - Jag!
- Tack för kaffet. - Ingen fara.
Du rörde till det i huvudet på mig när du hälsade på.
Jag började drömma igen.
- Jag kan inte sova. - Det är nog normalt.
Sätt dig.
Jag...
När jag släpptes från sjukhuset i Saigon ville jag ha uniform för mammas skull -
- trots att de fick bära mig av planet.
Hon grät när hon såg mig med purpurhjärtat.
De tog mig till armésjukhuset i månader. Jag såg aldrig uniformen igen.
Hon packade allt från kriget i min duffelbag, som om det aldrig hänt.
Och jag brydde mig väl inte, för den har stått på vinden sen dess.
Min dotter är psykolog.
Hon trodde att det kunde vara bra för mig att packa upp den.
Allt låg kvar.
Lukten av kriget satt kvar i kläderna.
Och...
Pits bad mig att ta hand om det och ta det till henne.
Han räddade mitt liv och bad mig om en liten sak, men jag gjorde den inte.
Jag kunde inte.
Du vet vad det betyder.
1954. Det snöade hela natten. Vilken vacker jul.
Bill fick en släde. Den står kvar ute i garaget.
- Stod ni varandra nära? - Visst, men jag var affärsresande då.
Jag missade så mycket.
Ja.
- Står du nära din pappa? - Jag träffade honom faktiskt aldrig.
Varför lät du honom åka? Varför hindrade du honom inte?
Man kan inte lära sina barn värderingar -
- och sedan dra tillbaka dem för att man är rädd för vad man kan förlora.
Det verkar som ett sånt högt pris.
Om inte min son, så vems?
Min grannes? Min systers? Din?
Bill hedrade oss alla genom sin tjänstgöring.
Det är inte lite, det.
- Jag menade inget illa. - Jag tog inte illa upp.
1965 landade de första marktrupperna i Da Nang.
Jag såg det på TV hela tiden. Några veckor senare bombades USA: s ambassad.
Amerikaner i hans ålder började dö. Pojkar från vår egen stad.
Det berörde honom. Han kom till mig en kväll och jag visste vad han ville.
Det gick en stöt genom hela kroppen. Men han var snäll mot mig.
Han bad aldrig om tillåtelse.
Han visste nog vad det skulle betyda senare om något hände honom.
När jag väl vaknade hade han redan åkt.
Nästa gång vi sågs hade han klippt sig och fått order.
Jag har aldrig varit räddare eller stoltare.
Jag kan inte hjälpa det.
Jag saknar fortfarande att se honom klippa gräset där ute.
Lukten av nyklippt gräs på hans gympaskor.
Att han vek kläderna även när de var smutsiga -
- för att hans mamma blev glad.
Jag saknar hur han slog ihop skorna för att få tur när han skulle slå i baseboll.
Och hur han alltid hittade mig i publiken när han sprungit frivarv.
Det finns tusentals såna saker.
Men mest av allt saknar jag det jag inte fick se honom göra.
- Vad menar du? - Jag fick aldrig se honom gifta sig...
...eller bli kär i ett eget barn.
För först då -
- hade han förstått hur mycket hans far älskade honom.
Jag har en son.
Då förstår du vad vi menar.
Vem är Jenny?
Jenny Rainer. Så vacker. Hon bodde hos oss när Bill låg i krig.
Ni förstår, herr Huffman...
Vi förlorade egentligen två barn den dagen.
Här är hennes brev. Vi fick dem när hon gifte sig.
Vi har aldrig klarat av att läsa dem.
Herr Pitsenbarger, jag vill klargöra en sak.
Den här processen tar inte månader, den tar åratal.
Scott, jag har cancer. Jag borde redan vara död, om man ska tro läkarna.
- Men han är en kämpe, min karl. - Jag beklagar.
Att dö är inte svårare än att förlora ett barn, det lovar jag. Gör vad du kan.
Ja, sir.
Han sover så djupt.
Han har inget att oroa sig för.
Pitsenbarger hade allt.
Folk brydde sig verkligen om honom, de älskade honom verkligen.
Hur kunde han överge allt?
Han visste vad han lämnade bakom sig och ändå var han så säker.
- På vad? - Att...
...inga kulor kunde hindra honom från att vara den han var.
Jag har aldrig varit så säker på något.
Det har jag.
Vi spelar döda, okej? Vad som än händer, rör er inte. Andas inte. Lägg dig överst.
Vi har kontakt överallt. Det är en hel bataljon.
- Vi måste snäva till cirkeln. - Takoda, Willy och Burr är kvar där ute.
Ingen lämnas utanför området.
Ta den.
Hallå?
Vad du än vill, så är det okej.
- Är det någon som lever? - Ja.
- Jag kan inte andas! - Ni är illa däran.
- Få mig härifrån. - Hjälp mig med löjtnanten, okej?
- Ni måste hjälpa Willy. - Willy är borta. Är du med mig?
Se på mig. Är du med? Bra. Kom igen, upp med dig. Ta en axel.
Ett, två, tre.
Kom igen.
Hitåt!
- Det är Takoda! Skjut inte! - Vi lägger honom där. Såja.
Försiktigt.
Linda om det, okej?
Inte för hårt, bara venöst tryck.
Okej. Såja. Okej.
Bara ett par minuter, okej?
Ni gör jättebra ifrån er.
Okej. Ett, två, tre.
Håll i den, okej? Låt den inte röra sig.
- Varför är du här? - För att du är här.
Sa han ingenting?
Han säger aldrig något.
Du, det är någon som gillar dig.
FBI undersöker din lämplighet som assisterande juridisk chefen.
- Vad sa du? - Att du är en lögnaktig kvinnokarl.
De bekräftade att det var anställningskraven.
- Hedersmedaljen, då? - Jag ger det till nån annan.
Det var klart att någon skulle sno dig.
- Senator Holt säljer visst sina memoarer. - Läs dem, så kanske du lär dig något.
- Har du skrivit något? - Vartannat ord.
Bra, Carl. Första gången du talar sanning.
Vad är det? Vill du inte ha det bästa civila jobbet i Pentagon?
Det får igång din karriär och dessutom får du jobba med anslagen igen.
- Jag måste avsluta rapporten. - Skämtar du? Titta på mig.
Du är ett rovdjur, en köttätare.
Det har tagit dig väldigt långt på kort tid, så bli inte sentimental nu.
- Så du slutför utredningen? - Ja, självklart.
Jag skickar ner en praktikant som tar över.
Grattis.
Jag borde vara bättre andra gången.
- Du kan ju läsa instruktionerna. - Det vore fusk.
- Stanton sökte dig. - Han hittade mig.
Jag ligger bra till för jobbet som assisterande juridisk chef.
- Dave Croft, då? - Han är ute.
- Det är ju bra. - Karriären blomstrar. Utsikt över floden.
- Om utsikten ingår, så. - Det är väl inget fel i det?
Hedersmedaljen, då?
Paret Pitsenbarger är i stan. Frank är på provtagning vid armésjukhuset.
- Vad är det med honom? - Ewings sarkom.
Gud...
De är här över tacksägelsehelgen. När de ser situationen med Luke och dig...
- Använd oss inte som en ursäkt. - Vårt liv är ingen ursäkt, utan fakta.
Stan ser till att nån tar över efter mig.
Okej.
- Vi var Michigan-fans långt innan flytten. - Det är äkta sport när Wolverines spelar.
- Går ni fortfarande på matcherna? - Gud nej, inte sedan 1965.
- Jag beklagar. - Att prata om Bill är vår stora glädje.
Att hålla honom vid liv gör oss starka, balanserar vår sorg -
- och låter oss leva lyckliga.
- Är det ett spel? - Det är maskinen som ger mig min medicin.
- Nu är det bara några minuter kvar. - Kan jag hjälpa till?
- Luke, visa Alice och Frank ditt rum. - Tack, Luke.
- Hur tycker du att jag ska göra? - Var ärlig.
Med kalkonen, menar jag.
WILLIAM H PITSENBARGER NEKAD HEDERSMEDALJ
NYA VITTNEN, DEPARTEMENTETS RAPPORT, BEFÄLSGODKÄNNANDE
Scott, får jag hålla i bordsbönen?
Ja, självklart.
Helige fader.
Välsigna denna mat, så att den göder denna växande familj -
- och vår vänskap.
Hedra denne unge man, som hängivet försäkrar -
- att de fallnas uppoffringar -
- varken var förgäves eller någonsin ska glömmas bort.
Amen.
Hur är läget?
- Vad gör du här? - Jag ringde din fru. Trevlig kvinna.
- Hon berättade var du var. - Sätt dig.
Kaffe?
Har du spårat upp mig för att ge mig den?
Man förstår aldrig riktigt vad amerikanskt artilleri kan åstadkomma -
- förrän det träffar ens egna.
- Vad pratar du om? - Första granaten dödade minst tre.
Vem vet hur många skadade de hade dödat om inte Viet Cong hunnit först.
Ger man dem rätt koordinater, så får de ner en 105-millimetersgranat i en burk.
Jag tog fel på avståndskorrigeringen och vi träffades av vår egen eld.
- Vad menar du? - Det var blått mot blått.
Vådaskjutning, helt enkelt.
Charlie tre har eldgivningsorder! Byt från Queensland -
- riktning 310, avstånd 300 meter. Vi justerar.
Nedslag! Justera 100 meter åt vänster! Vad fan var det?
Ammunition, snälla! Jag behöver ammunition!
Charlie tre har avfyrningsorder! Minska 100! Verkanseld! Egna trupper nära!
Egna trupper nära!
Ryck fram!
Sjukvårdare! Sjukvårdare!
Så när Tulley säger att det var jag som startade allt, så menar han det.
Sanningen är den att jag dödade mina egna mannar.
Hade jag angett rätt siffror, så hade Pitsenbarger inte ens blivit ditkallad.
Aldrig blivit nedfirad eller räddat mitt liv.
Då hade han suttit vid floden med sina barnbarn och det vore okej med mig.
Istället är han död -
- och jag fick den jävla silverstjärnan. För vad? Att jag överlevde?
År ut och år in sitter jag och tänker på 20 sekunder -
- för 32 år sen som jag önskar vid gud att jag kunde ta tillbaka.
Att överleva är inget brott.
Nej, det är det inte. Det är en livstidsdom.
Att ordna den där medaljen åt Pits, hans familj och mannarna jag förlorade -
- kan bli det enda anständiga jag får ut av det där kriget.
Så du kan väl åka tillbaka till Washington och ordna det, okej?
- Pappa? - Hej.
- Jag är törstig. - Då ordnar vi nåt att dricka.
Pappa, är det soldaterna som du hjälper?
Ja, det är det.
Vill du att jag ska bli soldat?
- Hej, vad händer? - Hej.
- Han är bara törstig. - Jaha. Då fixar vi lite vatten.
- Är allt okej? - Ja, vi ses sen.
Vi fixar lite vatten åt dig.
Jim, jag hamnade i Vietnam under en intressant period, därför skrev jag boken.
Först tjänstgjorde jag som operativ chef för första infanteriet.
Röd Etta.
Vi sattes in nordväst om Saigon, i ett viktigt område nära huvudstaden.
Hallå?
- Hej. Var är han, får jag träffa honom? - Lugn.
Okej.
- Hej, Frank. NJK vill träffa dig. - Herr Huffman.
- Hur är läget, Frank? - Desto bättre, nu när du är här.
- Tack för att du kom. - Självklart.
Han ringde mig.
Här är jag nu.
- Är han döende? - Det är vi allihop, grabben.
Jag tror att han väntar på att du ska ro det här i hamn.
Varför är du inblandad i alltihop?
Vad får du ut av det? Han räddade inte ditt liv.
Inte?
- Så du känner dig skyldig honom det? - Absolut.
Du frågade om jag har en agenda. Det är de två där uppe.
Du, då?
Vi hade redan patrullerat i två veckor -
- men när vi rök ihop med Nordvietnameserna fick vi göra vår plikt.
- Vilken plikt? - Vi var bete, broder. Levande bete.
Vi lockade dit dem.
Alpha och Bravo flankerade och vi krossade dem.
Fråga Chauncey Kepper, han skrev operationsrapporten.
Han är Sydostasiens vise man. Vi har varit och träffat honom allihop.
Om någon vet var liken ligger begravda, så är det Kepper.
Jag har hittat en intervju från den 2 maj 1966 -
- med herr Kurtz. Den emigrerade sergeanten Chauncey Kepper.
- Han skrev operationsrapporten. - Varför har departementet inte hört honom?
Sydostasien ska visst vara vackert.
PHUOC TUY GUMMIPLANTAGE
- Ditåt! Där borta! - Okej.
Hallå!
- Ber ni, herr Huffman? - Inte direkt.
Det gjorde inte jag heller. Den dagen bad jag om ett mirakel.
Jag fick ett, han hette Pits.
Du ska åka hem, va? Ska du åka hem?
Du får ett rejält ärr efter sommaren. Det här blir hon imponerad av.
Okej, du får lite smärtstillande.
Okej, håll ut. Såja, kompis.
Såja. Nu kör vi.
Okej, kom igen!
Kom igen! Pits, kom igen nu!
Operationsrapporten som du skrev om striden.
- Mycket av den saknas. - Allt jag skrev skickades till Saigon.
Jag har pratat med många i Kompani Charlie.
Ingen verkar ens veta vem som kom på Operation Abilene.
Kompaniets befälhavare, "Galne" Matty Holt.
- Madison Holt? - Överste. En höjdare i Washington nu.
Ja, senator Holt.
Han kan bli försvarsminister.
Han var en bra befälhavare. Det var en riktigt dålig dag.
- Varför kommer veteranerna hit till dig? - Det angår inte mig.
- Vad gör du här? - Jag lever, älskar och lyssnar.
- Så du lyssnar på veteranerna? - Ja, jag skriver om deras historia.
Jag hjälper dem att förändra sitt synsätt.
Man kan skapa nya, lyckliga minnen även på en sorgens plats.
Det handlar om val.
Många som kommer hit...
Folk tror att kriget är den de är, men det är det som hände dem.
Det är underbart att få gå igenom saker med dem.
Du, jag vill visa dig något.
Det är otroligt.
Jag har aldrig tagit hit någon som inte känt sig lycklig här.
- Har du gjort allt det här? - Ja.
Vet du var vi är?
Nej.
Det var här han kom ner. Pits.
Jag trodde att jag hade sett en ängel.
Där stod han, mitt framför mig. Där stod han, ren och nypressad. Flygvapnet.
Det här är Abilene. Precis här, under dina fötter.
Nu är det Avalon. Avalon.
Avalon.
Hur är det möjligt? Att de två sakerna existerar på samma plats?
Bara stanna här en stund och andas.
Släpp fram det.
Veteranerna bär något åt oss alla.
De tar krigets skam och förnekelse.
Vrede.
De kommer bara hit för att någon ska lyssna på dem.
Det är därför medaljer är så viktiga, de för oss samman.
De berättar historier.
Jag är bara ett vittne. Du med.
Vietnameserna älskar sina lyktor. De symboliserar att släppa taget.
Om det är något du vill lämna kvar här -
- något du tog med dig hit som du inte vill ha med dig tillbaka...
...så släpp bara taget.
De kommer!
- Jag har infanteriet! - Be dem skjuta mot oss!
Charlie sex behöver understödseld!
- Kalla in dem nu! - Charlie sex behöver understödseld!
QT633.
Fan!
Charlie sex behöver understödseld, QT633!
De är överallt!
- Håll alltid tryck på det. - Det är någon kvar där ute!
Gör mig en tjänst. Någon måste få det här.
- Nej. - Snälla. Det är ett brev.
- Jag tar det tills du är tillbaka. - Okej.
- Vad gör du? - Du har gjort tillräckligt. Ligg stilla.
Pits kom ner och evakuerade skadade.
Han stred och dog sida vid sida med män han inte ens kände.
Ber ni, herr Huffman? Den dagen bad jag. Jag bad om ett mirakel.
Jag hade aldrig sett någon dö förr.
Den lilla saken sög all kämpaglöd ur mig. Fattar ni, sir?
Helvetets eld föll över oss.
Men ingenting verkade kunna skada honom.
Han var där för att rädda liv och det gjorde han också.
Vem vet hur många killar som lever idag på grund av det han gjorde?
När han inte kom tillbaka -
- kändes det som att det bästa i mig dog med honom.
Jag tänker fortfarande på det.
Var det nån som förtjänade att ta sig därifrån levande, så var det han.
Känn dig som hemma. Jag kan låta gripa dig.
Senator Madison Holt, före detta överste.
Första infanteridivisionen.
Senatorns lysande militära karriär är allmänt känd och obestridd.
- Jag köpte boken. - Läste du eller tittade du på bilderna?
Han planerade Operation Abilene.
Skulle Holt ha beordrat ett Nordvietnamesiskt bakhåll?
Du skulle tjäna på att hemlighålla det.
Därför satte du mig på det. Du visste att jag skulle släppa det.
Han kan bli försvarsminister eller president.
Du har haft befälsgodkännandet hela tiden.
- Jag tar det. - Har du blivit motgranskad någon gång?
Rör du det här, så skickar jag dem på dig.
Du får aldrig ett nytt lån, pass eller medlemskap i Sam's Club.
Än mindre några politiska uppdrag.
Men jag är inte orolig.
Det är inte din natur att spotta i ansiktet på den som kan hjälpa dig.
- Vad är min natur, då? - Att klättra uppåt och utöka genpoolen.
Jag skulle uppskatta om du lämnar stället som du hittade det.
Glöm inte att vi har squash på onsdag.
Jenny, ibland är det svårt att förstå varför vi har skickats hit -
- eller förklara det som händer.
Jag har ont om tid, vi ska hämta folk i Xa Cam My, trettio kilometer bort.
Jenny, det enda med döden som skrämmer mig är att drömmen om dig inte besannas.
Döden är mörk, stilla och oändlig som nätterna i djungeln.
Ibland tror jag att det är det här jag ska vakna ifrån.
Trygg och varm i din säng, medan morgonljuset strömmar in.
Men om den här åskan är det verkliga och brevet når dig istället för mig -
- ska du veta att jag aldrig är långt bort.
Ta hand om mamma och särskilt pappa, han kommer att ta det hårdast av alla.
Säg att jag är ledsen för det jag utsatt dem för.
Att jag är säker på mitt syfte och orden vi alla tror på.
På de saker vi gör så andra ska överleva. Bill.
Du har utmärkta meriter och ministern har gett dig utmärkta vitsord.
Tack, sir.
Varför tror du att befattningen passar dig?
Jag har kontakter och är ambitiös och övertygande.
Jag är inte rädd för att få fiender och vill ha jobbet mer än någon annan.
- Så hade jag sagt för en månad sedan. - Okej?
Och idag?
Idag är jag bara inte tillgänglig.
- Flygvapnet? - Ja.
Jag är så ledsen för din kompis.
Jag är så ledsen.
Hela tiden när jag tvättade honom...
Hans fötter och händer.
...så kände jag inget. Ingenting.
Det var då jag visste att jag hade varit där för länge.
Jag skickade hem honom, avslutade tjänstgöringen och återgick till livet.
- Gjorde du det? - Vad?
- Återgick till livet. - Jag står ju här.
Vet du... När jag var fem år -
- såg jag min far packa sina saker i bilen och lämna mamma och mig.
Jag var så rädd. Det gjorde så ont.
Jag sprang ut på uppfarten och...
Jag körde in handen i bildörren när han smällde igen den.
Jag tänkte att om han såg att jag verkligen var skadad -
- så skulle han ta mig till sjukhuset och stanna och ta hand om mig.
Men han bara körde iväg.
Jag jagade hans bil längs gatan med krossad hand.
Tills min mamma fångade upp mig.
- Du var märkt. - Precis som du.
- Vad hände med dig den 11 april 1966? - Min vän dog.
- Och vad hände med dig? - Det har jag ju sagt.
- Det är okej. - Nej. Ingenting är okej.
Berätta bara. Säg vad som hände.
Han dog. Han blev dödad. Han blev skjuten i huvudet.
- Så är det i krig. - Så hur länge ska du straffa dig själv?
- Straffa mig själv? - Vad var det du gjorde?
- Berätta vad det var du gjorde. - Sluta. Lägg av nu!
- Säg det bara. - Säg vad?
Han visste att det var farligt. Jag sa att det var jävligt farligt.
- Och vad? - Nej, jag tänker inte göra det här.
Jag gör det inte! Jag sa åt honom att komma upp igen!
Jag sa åt honom att kroka fast sig igen. Varför kom han inte upp i helikoptern?
- Han kunde inte. Folk behövde honom. - Jaså? Dra åt helvete! Och...
Herregud.
- Det måste göra ont att vara arg på honom. - Ja.
- Vad mer hände med dig, Tom? - Jag stannade i helikoptern.
Jag åkte inte ner.
Jag var lättad. Jag stannade i säkerhet.
Gud, när jag hittade honom var jag...
Jag blev glad.
Att det inte var jag. Jag ville inte vara död, jag levde.
Det kändes bra.
- Så du kände något? - Ja, jag skämdes!
Du är inte feg, Tom.
Du är en hjälte.
Hantera det.
Låt mig bära det ett tag. Kom.
- Vill du veta vad jag vill? - Ja, det vill jag.
Jag vill ha nåd och frid.
Jag vill att mitt land hedrar min broder inför hans föräldrar.
Jag vill att min vän, din vän...
Jag vill att hans far ska lämna det här stället i frid.
- Vill ni ha något mer, senatorn? - Sätt det på mitt nummer.
Mina herrar.
- Överste. - Känner jag er?
Sergeant Thomas Tulley, 38:e räddningsskvadronen under Abilene.
- Ni får kontakta senatorn på rätt sätt. - Ingen fara, Carl. Jag pratar med dem.
Sir, här är ett PM från 1966 mellan er och general Hackmeyer -
- där ni nedgraderar Pitsenbargers hedersmedalj till flygvapnets kors 1966.
Killar, ursäktar ni oss?
Slå er ner.
Vi har möjlighet att uppgradera korset till hedersmedaljen.
För att slippa all skit behöver vi en sponsor i kongressen.
Herr Stanton tror inte att ni vill kopplas till Abilene under ett valår.
- Du anar inte vad du drar igång. - Jo, det tror jag.
Har du blivit motgranskad någon gång?
Rör du det här, så skickar jag dem på dig.
Information avlägsnades från originalen -
- för att förhindra att kongressen granskade ärendet på nytt.
Vi har återfunnit dokumenten.
Senatorn, meddelandet är enbart ett svar på överstens ansökan om hedersmedalj.
- Flygvapnets kors utdelades istället. - Det går att tolka rätt fritt.
Ni behöver inte besvara det här alls.
Om ni skickade det vidare uppåt, varför fick han den då inte?
Jag vet ärligt talat inte. Det kanske försvann i byråkratin.
Ledningen i Vietnam kanske inte ville dra uppmärksamhet till ett blodigt slag.
Eller så kämpade jag inte hårt nog för att han skulle få det han förtjänade.
Senatorn, era motståndare drar nytta av all skuld ni tar på er.
Ert militära omdöme kommer att ifrågasättas och ni kommer att granskas.
Han har rätt, det kan de göra.
Det som hände under Operation Abilene -
- var en av mitt livs mörkaste dagar.
Ni är skadad, löjtnant. Varför är ni kvar?
Jag stannar tills ni har alla mina skadade.
Vad hände här?
Ni skickade oss in i ett bakhåll utan att veta hur vi skulle ta oss ut. Det hände.
Kan någon förklara det här för mig?
Berätta!
Jag tror att vi alla dog lite den dagen.
Misstag begicks, det här var nog ett.
Vi besökte general Hackmeyer, han bekräftar er berättelse.
Senatorn, det är mitt jobb att skydda er. Från allt.
Vanligtvis bedöms vi utifrån våra handlingar.
Men det är det vi inte gör som hemsöker oss.
Såhär gör vi. Vi chansar och satsar på sanningen.
Oavsett hur ovanligt eller obekvämt det är.
Herr ordförande, jag refererar till S-2549, sidan 44.
Rubrik fem, regler kring militär personal. Underrubrik, andra ärenden.
Tillägget tillåter utfärdandet av en hedersmedalj till William H Pitsenbarger -
- för framträdande tapperhet i strid i Vietnam under Operation Abeline.
- Herr ordförande, en ordningsfråga. - Senatorn från North Carolina.
Kommitténs regler förbjuder att sådana dokument används.
- Kan ordföranden göra undantag? - Tyvärr.
Kommittén måste tyvärr gå vidare.
Herr ordförande, jag förstår, men ingenting i lagen...
- Vietnamkriget är över sedan länge. - Jag vet, Bob. Jag var där.
Så ta en paus. Tjata inte ut det mer.
Mina herrar, vi har ett protokoll. Vi måste gå vidare.
Ordföranden går vidare till damen från Florida.
- Senatorn, vad i helvete hände? - Senatorn stoppade oss.
- Bara sådär? - Jag stoppade hans tobaksubvention sist.
Tyvärr har han högre rang, så jag kan inte göra något åt det.
Men jag lovar att få med det nästa år.
- Vid det laget är han förhoppningsvis död. - Det är Pitsenbargers far också.
Han är döende, sir.
Herregud, det visste jag inte. Jag är verkligen ledsen.
Är det över?
Om du inte har en tobakssubvention att locka senatorn med.
Mannarna, då? Pits, då?
Holt ska få med det nästa år.
Och Frank?
Jag kan inte bota cancer, Tara.
Går jag på hårdare, så innebär det slutet för min karriär.
Intressant.
På tolv år har jag aldrig sett dig rygga undan för något.
Jag är rädd.
Rädsla är bra.
Rädsla är en överlevnadsinstinkt. Man ska bli rädd.
Använd den.
Du har avsagt dig en stor möjlighet i karriären för att avsluta det här.
Har du förstått varför generaler och presidenter föredrar medaljer framför ära?
För att de vet att såna som Pitsenbarger inte gör det de gör för deras skull.
De gör det för varandra. Ett liv för ett liv.
Det är stora grejor.
Det finns värre saker för en man än att bli dödad i krig.
- Som vad? - Att förlora mannar. Att förlora ett barn.
En far. Att tvingas leva med det.
Skulle en medalj förändra det?
Jag tänker gå ut offentligt med det här och gå ut med namnen.
Att skämma ut kommittén inför presskåren precis innan ett presidentval -
- låter lite farligt.
Ja. Men det blir bra TV.
- Bra jobbat. - Tack.
Herr Huffman? Jag är Mary, producent. Vi ska sätta en mick på dig.
Vi har delad skärm. Nyhetsankarna kan höra dig, men inte se dig.
Okej.
- Pappa, är du nervös? - Ja, men inte rädd.
Något ovanligt hände idag. Flygvapnets tjänsteman Scott Huffman -
- anklagar senatorer och deras personal för att leka med militära utmärkelser.
Försvarets förslag fastnade i senaten -
- när en anställd vid Pentagon anklagade...
Förslaget att ge William H Pitsenbarger hedersmedalj går vidare till presidenten.
President Clinton förväntas skriva under förslaget.
Flygaren Bill Pitsenbarger tilldelas hedersmedalj för sin tid i Vietnam.
Han gav sitt land vad Abraham Lincoln kallade "den sista uppoffringen".
Jag kommer strax.
Tjena.
- Fint att se dig. - Det känns bra att vara här.
Så...
Damen i rött bakom mig.
Det är henne brevet är adresserat till.
Bill bad mig att ge det här till dig.
Jag beklagar att det dröjde så länge.
Tack.
I krigets mörker och slöseri -
- ser man ibland en kort, men lysande blixt -
- av personligt mod så strålande att det är omöjligt att ignorera.
Sådant var modet hos William Hart Pitsenbarger.
Han förmåddes av pliktens, modets och uppoffringens änglar -
- att, för mannar han inte kände och ett land som först nu får höra hans historia -
- göra den största uppoffringen av alla.
Frank, Alice.
Å USA: s presidents vägnar, i kongressens namn -
- för framträdande tapperhet, enormt mod och oförskräckthet -
- med risk för eget liv, bortom pliktens ramar -
- tilldelar jag hedersmedaljen till flygare William Hart Pitsenbarger.
Det här står inte i programmet, men om jag får ta upp lite mer av er tid.
Jag vill nämna några killar som kommer att hata att jag gör det.
Med oss idag finns några veteraner från Operation Abilene.
Kompani Charlie från sextonde infanteriet.
De bevittnade Pitsenbargers hjältemod -
- och de har slitit i 32 år...
...för att få detta till stånd.
Kan ni göra oss den äran att ställa er upp och få erkännande?
Kan flygarna från Pits enhet, flygräddningen, också ställa sig upp?
Kan alla andra fallskärmsjägare från Vietnam också ställa sig upp?
Om vi har fler veteraner här, var snälla och ställ er upp.
Fruar och föräldrar, kan ni ställa er upp?
Barn och barnbarn, kan ni göra oss sällskap?
Andra vänner och släktingar?
Alla som har blivit berörda av denna mottagare av hedersmedaljen -
- ställ er upp.
Se er omkring.
Det här är styrkan hos en mans handlingar.
Tack, grabben.
Så att du inte glömmer oss.
Tack.
- Pappa! - Hej, gubben.
- Jag är glad att vi fick komma. - Jag med. Var är din mamma?
Du klär i uniform, Jimmy.
Det här är min son Luke.
Trevligt att träffas, soldat.
Jag ville...
Jag ville tacka.
- Förstår ni, sir? - Varsågod, Jimmy.
Men du behöver inte säga "sir".
- Jo, det behöver jag. - Varför?
Ni har förtjänat det, sir.
Ta hand om er. Det är rena djungeln där ute.
- Vad heter du? - Luke.
I början sa du att du inte vann något på det här.
Av alla som tjänstgjort i USA: s militär har 3 498 fått hedersmedaljen.
Endast 18 har tjänstgjort i USA: s flygvapen.
Enbart tre har varit meniga flygare.
En av dem var William Hart Pitsenbarger.
Den 11 april 1966 när vi gav oss ut på det uppdraget -
- sa Pits något i mikrofonen: "Kapten, det här uppdraget känns inte bra."
De väntade oss, de visste att vi skulle komma. De var i hål i marken -
- i träden och på marken. När vi kom dit stängde de vägen ut.
De bad om hjälp med att hämta de skadade och Pits sa:
"Jag kan sköta det från marken."
Jag sa: "Jag vill inte förlora dig." Det gick hett till -
- man hörde skottlossning. Men han åkte ner.
Min första tanke när han hissades ner från helikoptern var:
"Hur fan tänker han som kommer ner?"
Vi hade stuckit om vi kunde. Den som kunde sticka, Pitsenbarger, gjorde det inte.
Marty Kroah var på marken och kallade på mig.
Han sa: "Nån måste veta vad Pits gjorde, så det rapporteras om jag dör."
Marty var skjuten fem gånger.
När vi fick höra nästa morgon att han hade dödats...
Alla var ledsna.
För mig var det något av det viktigaste jag gjorde som flygvapenchef.
Det borde ha fixat sig själv. Det var fel mot Pitsenbarger och hans familj.
Mot flygarna som stödde honom.
Det är otroligt att folk kämpade i 30 år för att få det till stånd.
De hade egna liv med fruar, barn och barnbarn.
De brann för det här. Det var otroligt.
Jag kände att jag var skyldig Pits det här.
Det var inte bara jag, utan hela vårt gäng.
Vi var skyldiga honom det.
Bills blod är blandat med vårt för alltid. Han är vår broder.
Översättning: Emil P.W.S Holmgren